Ústavní soud České republiky
Joštova 8
660 83 Brno

V Praze dne 9. 2. 2001

Stěžovatel:	Tomáš Pecina
	novinář
	[adresa]
Zastoupený:	JUDr. Karlem Šindelářem, advokátem se sídlem Praha 2, Karlovo nám. 18

Odpůrce:	Český statistický úřad
	Sokolovská 142
	186 04 Praha 8

Ústavní stížnost
proti provedení sčítání lidu, domů a bytů podle zákona č. 158/1999 Sb. o sčítání lidu, domů a bytů v roce 2001,
podaná podle ustanovení §§ 72 a násl. zákona č. 182/1993 Sb. o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů,
s návrhem na zrušení zákona č. 158/1999 Sb. o sčítání lidu, domů a bytů v roce 2001,
podaným podle § 74 zákona č. 182/1993 Sb. o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů.

Dvojmo
Plná moc

I.
Stěžovatel je fyzická osoba s trvalým pobytem na území České republiky, a jako takové jí zákon č. 158/1999 Sb. o sčítání lidu, domů a bytů v roce 2001 (dále jen “zákon o sčítání lidu”) ukládá sub poena povinnost zúčastnit se sčítání lidu, domů a bytů (dále jen “sčítání lidu”).
Odpůrce je státním orgánem, jemuž podle § 16 zákona o sčítání lidu přísluší organizovat, řídit a koordinovat sčítání lidu.
Stěžovatel má za to, že způsob, jak odpůrce zamýšlí sčítání lidu provést, částečně v důsledku plnění svých povinností stanovených zákonem o sčítání lidu, částečně na základě arbitrárních rozhodnutí, která k tomu odpůrce učinil a jež jsou popsána dále, vytváří ze sčítání lidu zásah veřejné moci, jenž způsobí, že bude porušeno stěžovatelovo právo na ochranu před neoprávněným shromažďováním, zveřejňováním nebo zneužíváním údajů o jeho osobě dané článkem 10, odst. 3, Listiny základních práv a svobod a vyjádřené mj. v zákoně č. 101/2000 Sb. o ochraně osobních údajů.
Stěžovatel se dále domnívá, že formulace poslední věty § 6, odst. 1, zákona o sčítání lidu může být vykládána jako zmocňující ustanovení, jímž se sčítacím komisařům umožňuje nahlížet do evidence obyvatel vedené obcemi nebo Policií ČR, popř. i do dalších záznamů, a z toho vyplývá, že k zásahu veřejné moci, proti němuž směřuje předkládaná ústavní stížnost, dojde i v případě, že stěžovatel odmítne vykonat, co mu zákon o sčítání lidu ukládá.
Z toho a ze skutečnosti, že zneužití osobních údajů, které se jednou dostanou do neoprávněných rukou, nelze již prakticky předejít dodatečným zásahem soudní moci, stěžovatel dovozuje, že proti napadenému zásahu veřejné moci nelze účinně uplatnit žádný opravný prostředek a je třeba na něj pohlížet jako na stav, který existuje už předtím, než má ke sčítání lidu dojít; soudní zásah učiněný po datu sčítání by již nebyl způsobilý následky napadeného zásahu veřejné moci odvrátit.
Subsidiárně stěžovatel usuzuje, že jeho stížnost svou povahou podstatně přesahuje vlastní zájmy stěžovatele a splňuje proto i podmínku přípustnosti danou § 75, odst. 2, písm. a), zákona o Ústavním soudu.
Stěžovatel se domnívá, že zákon o sčítání lidu vzhledem ke svým termínovým a praktickým požadavkům a k rozpočtovým prostředkům, které k tomu účelu byly (a mohou být) vyčleněny, nelze rozumně provést tak, aby se zamezilo podstatnému riziku zneužití osobních údajů, a navrhuje proto Ústavnímu soudu současně s touto stížností zrušení zákona o sčítání lidu.
II.
Zákon o sčítání lidu stanoví, že široký okruh fyzických osob, jenž zasahuje mj. prakticky všechny občany České republiky, je povinen poskytnout o sobě pro statistické účely osobní údaje a údaje týkající se bydlení, zaměstnání apod., které mj. souvisejí s majetkovými poměry sčítaných osob; výčet těchto údajů uvádí § 5 zákona o sčítání lidu. Některé z těchto údajů, zejména údaje identifikující fyzickou osobu (jméno a příjmení, rodné číslo, přesná adresa současného a předchozího trvalého pobytu), nemají žádný vztah k účelu sčítání, danému v § 1 zákona o sčítání lidu, a jejich shromažďování stanovené zákonem o sčítání lidu je proto neoprávněné; z toho a ze skutečnosti, že údaje mají být shromažďovány prostřednictvím laických sčítacích komisařů, jak je popsáno dále v této stížnosti, stěžovatel dovozuje, že zákon o sčítání lidu odporuje článku 10, odst. 3, Listiny základních práv a svobod.
Zákon o sčítání lidu dále stanoví, že sčítání lidu provedou sčítací komisaři a sčítací revizoři jmenovaní Českým statistickým úřadem, tj. odpůrcem, buď na návrh obcí nebo samostatně. Tyto osoby mají nejen právo, ale i povinnost seznámit se s údaji, které o sobě osoby podléhající sčítání lidu uvedou. Celkový počet sčítacích komisařů a sčítacích revizorů má být cca. 60 tisíc a stěžovatel se domnívá, že není v silách ani v rozpočtových možnostech odpůrce vybrat pro tuto funkci takové osoby, u nichž by byla dostatečná záruka spolehlivosti z hlediska ochrany osobních údajů, zejména pak proto, že odpůrce při jmenování sčítacích komisařů neprověřuje bezúhonnost těchto osob, ale spokojuje se s jejich čestným prohlášením.
Vzhledem k charakteru udávaných údajů považuje stěžovatel za prokázané, že nebezpečí odhalení, že data byla sčítacími komisaři nebo sčítacími revizory zneužita, je poměrně velmi malé a možnost, že by takové jednání mohlo být postiženo sankcí podle § 15 zákona o sčítání lidu nebo prostředky trestního práva, považuje stěžovatel za zanedbatelnou.
Ochrana údajů, stanovená § 13 zákona o sčítání lidu, je obecně nedostatečná, a zejména v případě výjimečných okolností, jako např. válečného konfliktu, nelze vyloučit možnost, že se data ze sčítání dostanou do rukou neoprávněných osob a mohou vést k mimořádně závažným důsledkům.
Stěžovatel upozorňuje, že tato úvaha není v žádném případě hypotetickou konstrukcí, a uvádí následující historický precedens: K podobné události došlo v Nizozemsku, kde se před druhou světovou válkou vedla velmi podrobná evidence obyvatelstva. Po okupaci země Německem v roce 1940 využila okupační mocnost těchto registrů k cílené represi proti určitým skupinám obyvatel (osobám židovského původu, Romům, členům určitých náboženských sekt a politických stran apod.). Nedostatečná ochrana osobních údajů v tomto případě napomohla ke spáchání genocidia.
K otázce zabezpečení dat stěžovatel zejména uvádí, že odpůrce zadal optické snímání všech sčítacích podkladů externí firmě, společnosti Deltax Systems, a. s., se sídlem v Praze 4, ul. Na Pankráci 30, IČO: 49241451 (dále jen “dodavatel”), a tím dodavateli umožnil získat přístup ke kompletní databázi údajů ze sčítání. Podle informací, které stěžovateli dodavatel poskytl, neprošel dodavatel žádnou bezpečnostní prověrkou, není ve styku ani s Národním bezpečnostním úřadem, ani s Úřadem pro ochranu osobních údajů, jak by odpovídalo ustanovení zákona č. 101/2000 Sb. o ochraně osobních údajů, a dodavatel o sobě neposkytuje žádné údaje, jimiž by veřejnost ujistil, že je schopen zajistit provedení zakázky tohoto druhu s dostatečnou mírou spolehlivosti a při zachování adekvátního stupně datové bezpečnosti.
Zákon č. 89/1995 Sb. o státní statistické službě, ve znění pozdějších předpisů (dále jen “zákon o státní statistické službě”), umožňuje podle § 17, odst. 1, písm. b), předat orgánům vykonávajícím státní statistickou službu individuální údaje jiné osobě, vázané smluvním vztahem, je-li to nezbytné pro plnění jejich úkolů při vytváření statistických informací. Stěžovatel má však za to, že taková situace zde nenastala, a bylo povinností odpůrce zajistit optické snímání dat ze sčítacích podkladů ve vlastní režii a s vlastními pracovníky, zvlášť vzhledem k tomu, o jak výjimečný a mimořádně citlivý soubor dat se jedná a co bylo o dodavateli uvedeno výše.
Stěžovatel se proto domnívá, že sčítání lidu představuje zásah veřejné moci, jímž je porušeno jedno z jeho základních práv, konkrétně právo na ochranu před neoprávněným shromažďováním, zveřejňováním a zneužíváním údajů o jeho osobě dané článkem 10, odst. 3, Listiny základních práv a svobod a vyjádřené rovněž v zákoně č. 101/2000 Sb. o ochraně osobních údajů.
Důkaz:	výslechem odpůrce
výslechem dodavatele	
III.
Zákon o sčítání lidu obsahuje v § 6, odst. 1, formulaci:
“…Za osobu, která má ve sčítacím obvodu trvalý pobyt, ale je dočasně nepřítomná, poskytne údaje jiná osoba z její bytové domácnosti. Pokud taková osoba není, zjistí podle možností potřebné údaje sčítací komisař (například z evidence obce nebo Policie České republiky).”
Stěžovatel tuto formulaci považuje za nejasnou a umožňující přinejmenším dvojí výklad. V případě striktního chápání se tímto ustanovením zakládá povinnost sčítacích komisařů zjišťovat o takové osobě údaje od jiných osob a z dalších zdrojů, které jsou každému k dispozici (tj. “podle možností”), v případě výkladu extenzivního pak jde o zmocňující ustanovení, jímž se sčítacím komisařům umožňuje zjišťovat v evidenci obcí, Policie ČR, eventuálně dalších subjektů soupis osob, které mají v daném místě trvalý pobyt, a o těch z nich, které jsou dočasně nepřítomné a není k dispozici žádná osoba z jejich bytové domácnosti, pak i další údaje vyžadované pro účely sčítání lidu.
Pro druhý výklad svědčí rovněž zmocnění dané § 9 zákona o státní statistické službě, které orgánům vykonávajícím státní statistickou službu dovoluje využívat k získávání údajů administrativních zdrojů ministerstev a správních úřadů.
Na tiskové konferenci konané dne 9. 2. 2001 v sídle ČSÚ, tj. odpůrce,  uvedla předsedkyně úřadu Marie Bohatá, že sčítací komisaři skutečně mají pokyn získávat u těchto osob data pro sčítací dotazníky v registru obyvatel. Výše odměny sčítacího komisaře závisí i na počtu odevzdaných sčítacích dotazníků, takže komisaři jsou k tomuto zjišťování motivováni i hmotně.
Neboť stěžovatel se domnívá, že minimálně někteří sčítací komisaři a/nebo některé obce a policejní orgány se přikloní k extenzivnímu výkladu, dovozuje, že ani odepření údajů pod hrozbou sankce není dostatečnou ochranou před možným zneužitím jeho osobních dat.
Tím stěžovatel zdůvodňuje své tvrzení, že proti napadenému zásahu veřejné moci nelze účinně uplatnit žádný opravný prostředek.
IV.
Z uvedených důvodů má stěžovatel za to, že provede-li odpůrce sčítání lidu, bude tím bez ohledu na to, jak bude při tomto sčítání stěžovatel postupovat, porušeno základní právo stěžovatele, stejně jako všech dalších českých občanů a osob, které se v rozhodný okamžik budou zdržovat na území České republiky, na ochranu před neoprávněným shromažďováním, zveřejňováním nebo zneužíváním údajů, a navrhuje proto, aby Ústavní soud po projednání jeho stížnosti vydal tento

nález:
1.	Odpůrci se zakazuje pokračovat v provádění úkonů směřujících k vykonání sčítání lidu, domů a bytů podle zákona č. 158/1999 Sb.
2.	Zákon č. 158/1999 Sb. o sčítání lidu, domů a bytů v roce 2001 je v rozporu s článkem 10, odst. 3, Listiny základních práv a svobod a jako takový se zrušuje.

Tomáš Pecina