Vrchní soud v Praze
nám. Kinských 5
150 00 Praha 5

V Praze dne 15. 12. 2000

Žalobce:	Tomáš Pecina
	novinář
	[adresa]
Zastoupený:	JUDr. Karlem Šindelářem, advokátem se sídlem Praha 2, Karlovo nám. 18

Žalovaný:	Rada České republiky pro rozhlasové a televizní vysílání
	Krátká 10
	100 00 Praha 10

Žaloba
proti rozhodnutí správního orgánu neposkytnout informace požadované na základě zákona č. 106/1999 Sb. o svobodném přístupu k informacím,
podaná podle ustanovení § 16, odst. 6, zákona č. 106/1999 Sb. o svobodném přístupu k informacím a §§ 244 a násl. zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu, ve znění pozdějších předpisů.

Dvojmo
Plná moc
Přílohy dle textu
Kolek 1.000,- Kč

I.
Žalobce je novinář a publicista podílející se na vydávání internetového deníku Britské listy, kde se věnuje se zejména mediální problematice. V rámci této činnosti požádal dopisem z 15. 8. 2000 žalovaného, aby mu na základě zákona č. 106/1999 Sb. o svobodném přístupu k informacím sdělil údaje o “konečných vlastnících” provozovatelů tří největších českých komerčních televizních stanic.
Úřad žalovaného odpověděl dopisem z 13. 9. 2000. V něm žalobci poskytl jen část požadovaných informací, konkrétně neuvedl údaje o vlastnické struktuře (konečných vlastnících) předmětných provozovatelů televizních stanic, a to s odůvodněním, že zákon č. 468/1991 Sb. o rozhlasovém a televizním vysílání tento termín neobsahuje.
Důkaz:	žádost žalobce z 15. 8. 2000
odpověď žalovaného ze 13. 9. 2000	
II.
Protože žalobce měl a má za to, že je povinností žalovaného poskytovat žadatelům rovněž informace o vlastnické struktuře provozovatelů, zaslal 24. 9. 2000 žalovanému další žádost o informace. V ní zpochybnil argumentaci žalovaného s poukazem na skutečnost, že Rada zahájila s jedním z provozovatelů, společností FTV Premiéra, spol. s r. o., správní řízení právě na zjištění vlastnické struktury a konečných vlastníků.
Rozhodnutím č. j. Ri/1/00/2667 ze dne 19. 10. 2000 žalovaný jeho žádosti nevyhověl. Odůvodnění se opíralo o tvrzení, že požadované údaje byly poskytnuty účastníkem nad rámec jeho zákonných povinností, a dále že se jedná o informace o probíhajícím správním řízení, jejichž poskytování je omezeno ustanovením § 23 zákona č. 71/1967 Sb. o správním řízení (správního řádu), ve znění pozdějších předpisů.
Žalobce se proti tomuto rozhodnutí v souladu s poučením v něm obsaženým dne 25. 10. 2000 odvolal a ve svém odvolání zevrubně vysvětlil, proč považuje argumenty žalovaného za nedostatečné.
Dne 7. 11. 2000 žalovaný vydal rozhodnutí č. j. Ri/1/00-O/2871, jímž odvolání žalobce zamítl. Rozhodnutí neobsahuje žádnou novou argumentaci k meritu věci, zejména vůbec nereaguje na věcné námitky uvedené v textu odvolání, pouze cituje z předchozí korespondence.
Důkaz:	žádost žalobce z 24. 9. 2000
odpověď žalovaného z 19. 10. 2000 (č. j. Ri/1/00/2667)
odvolání žalobce z 25. 10. 2000
rozhodnutí žalovaného ze 7. 11. 2000 (č. j. Ri/1/00-O/2871)	
III.
Touto správní žalobou se žalobce domáhá přezkoumání napadeného rozhodnutí a tvrdí, že nezákonným správním aktem byl zkrácen na svých právech a byla mu odepřena informace, kterou mu žalovaný byl povinen podle zákona č. 106/1999 Sb. o svobodném přístupu k informacím poskytnout.
Rozhodnutí o oprávněnosti žalobcovy žádosti v tomto případě záleží na tom, jak žalovaný, jenž vykonává státní správu v oblasti regulace elektronických médií, interpretuje zákon č. 468/1991 Sb. o rozhlasovém a televizním vysílání. K tomu získal žalobce doslovný přepis části jednání 11. schůze stálé komise Poslanecké sněmovny Parlamentu ČR pro sdělovací prostředky, konané 7. 9. 2000.
Na tomto zasedání vystoupila Zdeňka Hůlová, tehdejší místopředsedkyně Rady ČR pro rozhlasové a televizní vysílání (tj. žalovaného), a z toho, co před poslanci uvedla, vyplývá, že se Rada přiklání k takové interpretaci zákona č. 468/1991 Sb. o rozhlasovém a televizním vysílání, která jí umožňuje zkoumat vlastnickou strukturu provozovatelů rozhlasových a televizních stanic.
Správní řízení, vedené žalovaným se společností FTV Premiéra, spol. s r. o., na které se korespondence mezi žalobcem a žalovaným odvolává, bylo v souladu s touto interpretací v září nebo v říjnu t. r. zastaveno s tím, že žalovaný od účastníka zjistil všechny požadované informace.
Tím žalobce prokazuje, že žalovaný interpretuje zákon č. 468/1991 Sb. o rozhlasovém a televizním vysílání takovým způsobem, který mu umožňuje zjišťovat údaje o vlastnické struktuře provozovatelů televizních stanic, tedy právě ty informace, o které žalobce žalovaného žádal.
Důkaz:	výňatek z jednání komise pro sdělovací prostředky ze 7. 9. 2000
spis o správním řízení vedeném žalovaným se společností FTV Premiéra, spol. s r. o. – poskytne žalovaný
s výhradou dalších důkazů	
IV.
Žalovaný v odpovědi z 19. 10. 2000 dále uvedl, že správní řád nedovoluje zveřejňovat informace o probíhajícím správním řízení. Jak však žalobce vysvětlil ve svém odvolání z 25. 10. 2000, nežádal informace o správním řízení, nýbrž o aktuálním stavu vlastnických vztahů, a je mu lhostejné, jakým způsobem tyto informace žalovaný získá. Jak žalobce uvedl, skutečnost, že určitá informace je získána v rámci správního řízení, nezakládá automaticky právo povinného subjektu tuto informaci utajit; takový výklad by šel příkře proti liteře i duchu zákona č. 106/1999 Sb. o svobodném přístupu k informacím, jenž by se tím stal fakticky neuplatnitelným. Žalobce má za to, že jde-li o informace, k jejichž získání řízení směřovalo, byl žalovaný povinen je sdělit, pokud je získal, neboť výčet řízení uvedený v § 10 zákona č. 106/1999 Sb. je taxativní a předmětné řízení pod něj podřadit nelze.
Žalobce poukazuje rovněž na to, že je ve veřejném zájmu, aby orgán regulující elektronická média dával k dispozici informace o tom, komu patří komerční rozhlasové a televizní stanice, a utajovat tyto informace veřejný zájem významným způsobem poškozuje.
Tím, že odvolání zamítl tentýž orgán, který vydal původní rozhodnutí, došlo navíc k porušení instančního principu daného § 57 správního řádu, neboť ten stanoví, že správní orgán, který napadené rozhodnutí vydal, může o odvolání sám rozhodnout pouze v případě, že odvolání v plném rozsahu vyhoví. Jestliže neexistuje žádný nadřízený správní orgán, který by mohl být odvolacím orgánem, a navíc jde o orgán kolektivní, který nemá vedoucího nadaného pravomocí revidovat rozhodnutí vydaná podřízenými pracovníky, o opravném prostředku lze rozhodnout jedině v režimu rozkladového řízení, a to žalovaný neučinil.
V.
Rada ČR pro rozhlasové a televizní vysílání, tj. žalovaný, byla zřízena zákonem č. 103/1992 Sb., přičemž převzala působnost ministerstva kultury na úseku rozhlasového a televizního vysílání, aniž by však byla výslovně ustanovena ústředním orgánem státní správy.
Žalobce při určení věcné příslušnosti soudu vychází z toho, že aniž by to bylo v zákoně explicite stanoveno, žalovaný má faktické postavení ústředního orgánu státní správy, ve své činnosti se zabývá problematikou, která dříve příslušela ústřednímu orgánu státní správy (ministerstvu kultury), nemá nadřízený správní orgán a je odpovědný přímo Poslanecké sněmovně PČR, tudíž v souladu s ustanovením § 246, odst. 2, obč. soudního řádu žalobce svou žalobu podává k vrchnímu soudu.
VI.
Z uvedených důvodů má žalobce za to, že žalovaný byl povinen poskytnout mu všechny požadované informace a nebyl oprávněn zamítnout jeho odvolání způsobem, jak to učinil, a navrhuje proto, aby soud po projednání jeho žaloby vydal tento

rozsudek:
1.	Správní rozhodnutí žalovaného č. j. Ri/1/00-O/2871 ze 7. 11. 2000, jímž žalovaný zamítl odvolání žalobce a potvrdil své předchozí rozhodnutí č. j. Ri/1/00/2667 z 19. 10. 2000, se zrušuje.
2.	Správní rozhodnutí žalovaného č. j. Ri/1/00/2667 z 19. 10. 2000 se zrušuje.
3.	Žalovaný je povinen uhradit žalobci náklady řízení, jak budou určeny soudem, včetně nákladů právního zastoupení, a to do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku, bezhotovostním převodem na účet právního zástupce žalobce.

Tomáš Pecina