Pro: Ing. Miroslava Petrovce a Petra Bohuše; rozsudky, o nichž se zmiňuji zasílám ještě dnes doporučenou poštou

								         17. 7. 2000

Vedoucí redakce zpravodajství 
Petr Bohuš 
Česká televize Ostrava

Vážený pane Bohuši,

poslední květnový týden se reportér Jiří Ovečka velmi činil, aby se mi donesla informace o tom, že "točí něco o Sazce, a že by bylo dobré, abych se pokusil nějak ho zastavit"?
"Vypadalo to, jako by chtěl peníze. To tak u novinářů chodí?" divil se známý, který mi jeho slova doručil.
Odvětil jsem, že nevím, proč by mě měla Ovečkova reportáž zajímat. Nicméně Jiří Ovečka je můj starý známý, a proto jsem mu vzkázal, že když se mnou chce mluvit, může mi zavolat; proč nezavzpomínat na zlaté staré časy. Jiří byl vždy veselý kumpán a mnoho jsme se toho v mládí natropili (působil v divadle v Chebu, kde jsem kdysi bydlel a byl, byť dříve než on, zaměstnán ve stejné instituce),
Jediné, co ho však zajímalo, byly mé vazby na Sazku, a.s. Otevřeně jsem mu sdělil, že mu prostředníka, který by měl vymáhat na Sazce peníze, dělat nemohu. Jednak mi jsou tyhle praktiky cizí, a za druhé můj vliv tak daleko nesahá. 
Nicméně staré kumpánství způsobilo, že jsme si ještě několikrát volali. Co se výše uvedeného podniku týče, stále jsem odpovídal stejně.
Když jsme se potkali v pondělí 3. 7. 2000 na Kavčích Horách, řekl jsem mu to tentokrát do očí.
Jenže není člověka posedlejšího a upjatějšího než Jiří. Snad ho mám za to i rád. Přisedl si ke mně v bufetu - a spustil tu svou - ovšem opatrněji. Jak mi později prozradil, hovor nahrával, ovšem mě o tom neinformoval. Asi zapomněl. Mohu jen říci, že jsem odpovídal stejně, snad jsem byl, vzhledem k příjemné atmosféře, trochu didaktičtější. Tradičně a velmi slušně jsem mu vysvětlil, že na podobné vydírání nemůže žádný podnik přistoupit, neboť by to nebralo konce. To je nahráno. Pokud to Jiří nesmazal.
Rovněž jsem mu - již po kolikáté - do tajného záznamu vysvětlil, že mé vztahy s podnikem, který "chce odstřelit" silně přeceňuje; týden mě totiž žádal, zda bych nemohl pustit na podnik nějakou špínu. Když ode mě neslyšel, co slyšet chtěl, otázal se, zda bych mu něco řekl na kameru. Jenže to už na mě kamera mířila. Výborný moment překvapení! Jenže nejsem státní zaměstnanec ani politik, abych měl povinnost kameře kdykoliv odpovídat  - ti jsou za to placeni. Pravil jsem, že o podobné přepadení nemám zájem, otočil jsem se ke kameře zády a odkráčel.
Když jsem se do bufetu vrátil, po Jiřím Ovečkovi nebylo vidu ani slechu, za to na stole zůstal jeho mobil. Vzal jsem ho do úschovy, protože lidé jsou všelijací, a někdo by ho mohl Jiřímu ukradnout. Pozor - mobil bude hrát v tomto příběhu roli jako pověstná čechovovská puška, která - když se zjeví v prvním aktu - musí na závěr hry vypálit.
Chtěl jsem najít Jiřího Ovečku, vrátit mu mobil, a samozřejmě žádat vysvětlení; vždyť já bych mu rád na kameru cokoliv řekl, jen na mě nepoužívat ty hulvátské estébácké metody (novináři k nim sahají především tehdy, když se jim nedostává faktů, a tudíž potřebují udivený obličej tázaného, aby vše mimo obraz okomentovali). Posléze jsem shledal, že Ovečkův štáb na mě čeká u vchodu. Dal jsem tedy slušně kameramanovi tašku před objektiv, a když mě i poté odmítali bez oka objektivu pustit, znovu jsem se otočil a odešel z televize garážemi, které znám, neboť jsem v budově kdysi působil.
V té chvíli jsem si vzpomněl, že mám u sebe stále ještě mobil přítele Jiřího Ovečky. Neměl jsem na mysli nic jiného, než mu ho vrátit. Ale jak, když mu nemám kam zavolat? Dostavila se spásná myšlenka. Vzpomněl jsem si, že Jiří Ovečka uvedl v několika případech jméno kontaktní osoby z P. R. agentury, v níž prý má svůj "určitý" podíl. Nelenil jsem onomu člověku zavolal. (mimochodem - ten samý muž byl zapleten i do případu, kvůli němuž musel Jiří Ovečka opustit před třemi lety redakci televizního zpravodajství).
Proběhlo několik telefonátů při nichž došlo i k hovoru mezi Ovečkovým P.R.manem a Jiřím Ovečkou a po nich jsme se dohodli, že druhý den pošlu - bylo už pozdě večer - mobil po svém kolegovi do Ovečkovy P. R. agentury. Tuto závěrečnou dohodu jsem vedl s Jiřím Ovečkou. 
Aby mi bylo rozuměno - nemám nic proti České televizi, ani pořadu Klekánice. Dokonce bych v Ovečkově reportáži ochotně vystoupil, kdyby o to Jiří Ovečka požádal standardní formou, bez toho, že by zneužil našeho dlouhodobého vztahu.
Vzhledem k tomu, že vše nyní zůstalo na poloviční cestě, a já nemám poloviční cesty rád, vyslovuji následující: Žádám, aby se mnou byly do pořadu, který Jiří Ovečka proti výše uvedenému podniku připravuje, natočeny na kameru mé odpovědi. Kdykoliv mi zavolá, jsem mu k dispozici. Má možnost pěti otázek. Nikdy však nemůže říci, že jsem s ním odmítl na kameru hovořit. To jsem mu sdělil i 4. června. Jsem s ním ochotný hovořit, ale pouze slušným způsobem, kdy ti dva před kamerou mají rovné podmínky.
Dále dodávám - je mi jedno, proč mě Jiří Ovečka tlačil k získání výpalného; zda kvůli penězům nebo kvůli zajímavější reportáži. Existuje totiž precedent, který jasně říká, jak se věci mají. Jistý reportér I. K. z publicistického pořadu Akta chodil po tržištích, prokazoval se falešným průkazem inspektora a vybíral od stánkařů pokuty. Když ho policie chytla, vytáhl I. K. legitimaci televizního reportéra a tvrdil, že připravoval reportáž. Soud rozhodl, že na žádné takové provokace neměl právo. To samé si myslím o snaze Jiřího Ovečky získat něco bokem.
Jiří Ovečka chodí už měsíc po Praze a žádá nejrůznější jednotlivce o to, zda by mu nesdělili nějakou špínu na Sazku - předsedovi ČSTV a ministru školství dokonce sdělil, že chce stát na jejich straně, pročež mu tito odpověděli, že neví, proč by měl stát Ovečka na jejich straně, když mezi nimi a Sazkou nejsou rozpory. Tím jen poukazuji na to, že novinář pracující pro veřejnoprávní médium postupuje metodou presumce viny.
Protože podobnými metodami pohrdám, pokusím se Vám předložit reportáž, která pro změnu stojí od začátku do konce na faktech - a to na faktech, která potvrdil soud.

Scéna první - Ovečkovo vyhoštění ze západočeského kraje
Jiří Ovečka dostal cenu, za reportáž, v níž odkrýval nekalé praktiky chebských podnikatelů kolem společnosti Bobr. Šéfredaktorka Chebského týdeníku odmítla Ovečkův efektní, leč neseriózní, z prstu vycucaný blábol uveřejnit, a to i za cenu, že bude muset opustit své místo. Po vyjítí článku se napadení podnikatelé obrátili na soud a ten po roce uznal,  že jde o vskutku bohapustý nesmysl. Noviny se musely omluvit a zaplatit pokutu přes jeden milion korun. Výrok soudu dokládám v příloze. Tak musel Jiří Ovečka opustit západní Čechy. Tehdy jsem o celé cause psal v časopisu Reflex.

Scéna druhá - Ovečkovo vyhoštění z veřejnoprávního televizního zpravodajství
Jednou v noci mi volal místopředseda advokátní JUDr. Račok, neboť se ve večerním zpravodajství dozvěděl, že je vlastně podvodník. Zuřivým reportérem byl Jiří Ovečka. Prostudoval jsem si materiály a bylo mi jasné, že Ovečkova reportáž stála pouze na přání dotyčného zostudit. Ovečka opomíjel i ta nejviditelnější fakta. Ta jsme nyní jen srovnaly a vydaly inzertní formou v MF Dnes, Právu a Lidových novinách. To je ostatně proti "Ovečkům" nejlepší ochrana. Odhalený Jiří Ovečka od té doby nesměl měsíc na obrazovku, a své působení v televizním zpravodajství ukončil ve chvíli, kdy soud uznal právo na straně JUDr. Račoka a jeho společníka. Česká televize se musela omluvit. Opět dokládám rozsudek.

Vysvětlivka
Mezi první a druhou scénou by mohla být ještě jedna výživná mezihra - odchod Jiřího Ovečky z pořadu Nadoraz. Protože ten skončil domluvou, nikoliv soudem, scénu vynechávám, neboť ji nemohu zdokladovat neodiskutovatelnými fakty. 
Nevím, zda měl Jiří Ovečka více prohraných soudů, mluvím jen o případech, s nimiž jsem měl co do činění, a které již nyní tvoří ucelenou linii, nikoliv náhodné seskupení.

Analýza
Lidé, jimž Jiří Ovečka ublížil, často tvrdí, že byl za to zaplacený. Mně osobně je jedno, jestli Jiří Ovečka ubližuje prostřednictvím své žurnalistiky proto, že je za to bokem placen, nebo proto, že si tak uvolňuje napětí ze svých komplexů méněcennosti. Podstatné je, že to, co Jiří Ovečka produkuje, není seriózní žurnalistika. Alespoň v případech, které jsem uvedl a předložil důkazy.
Jestliže někdo dvakrát sexuálně zneužije dítě a prokáže se mu to, žádný dětský domov ho už nezaměstná.
Jiří Ovečka minimálně dvakrát zneužil média, v nichž pracoval, a to k poškozování jiných - mimochodem prokazatelně vzdělanějších a schopnějších, kteří se museli dovolávat svých práv u soudu a dovolali se jich.
Nikdo dosud pořádně nedefinoval veřejnoprávnost, ale každý rozumný člověk ví, že veřejnoprávní žurnalistika není chození po městě a kladení otázek typu: "Nevíte nějakou špínu na ten a ten podnik, či na toho a toho člověka? Nebo jinak - nešlo by zařídit, aby mi ten a ten podnik či ten a ten člověk zaplatil a já to netočil?"   
Z uvedeného plyne i další drobnost - Ovečkův vztah ke mně je - slovy právního žargonu - podjatý, neřku-li pomstychtivý.
Reagujte na celou věc tak, jak chcete, to je vaše neoddiskutovatelné právo. Jako já mám pracovat s těmito fakty.

							Martin Nezval
							Tel.: [číslo mobilního telefonu M. Nezvala]
							martinator@mbox.vol.cz

Na vědomí:
generální ředitel ČT JUDr. Dušan Chmelíček
Rada České televize
generální ředitel Sazky, a.s. JUDr. Aleš Hušák